3. september, 1973.a. Kell 18.28 ja 32 sekundit,
Calliphoridese liigi sinine kärbes,
kelle tiivad võivad laperdada 14 670 korda minutis,
maandus Saint Vincent'i tänavale Montmartres.
Täpselt samal sekundil, restorani ees terrassil,
pühkis tuul laudlina all...
...pannes klaasid tantsima ilma, et keegi seda märkaks.
Samal ajal: viiendal korrusel Trudaine' puiesteel, majas nr. 28
kustutas Eugéne Colére oma parima sõbra Émile Maginot'i nime
oma märkmikust, kui oli tema matustelt koju jõudnud.
Ikka veel samal sekundil: isassugurakk,
mis kuulus Raphael Poulain'le, ühines X-kromosoomiga
ja liikus Amandine Poulain'i, munaraku poole...
...neiupõlve nimega Amandine Fouet.
9 kuud hiljem sündis tüdruk -
Amélie Poulain.
AMÉLIE POULAIN'i IMEPÄRANE SAATUS
Amélie' isa oli endine sõjaväearst,
kes töötas Enghien les Bains'i hüdroperikardi asutuses.
Raphael Poulain'le ei meeldi...
...olla kellegi teise kõrval.
Talle ei meeldi...
...märgata inimesi naermas tema sandaale...
...kui veest välja tulles kleepub ujumiskostüüm ta keha külge.
Raphael Poulain'le meeldib...
...rebida suuri tapeeditükke seinalt...
...panna ritta oma kingad ja poleerida neid suure hoolega...
...tühjendada oma tööriistakasti,
korralikult puhastada
ja lõpuks panna kõik ettevaatlikult tagasi.
Amélie' ema, Amandine Fouet
on algklasside õpetaja Gueugnon's.
Ta on alati rahutu ja närviline.
Talle ei meeldi, kui ta näpud lähevad kuumas vees kortsuliseks.
Talle ei meeldi, kui
teised teda katsuvad
ja padja jälg on hommikul ta põsel.
Talle meeldib: iluuisutajate varustus teleris,
poleerida põrandat,
tühjendada käekotti,
puhastada põhjalikult
ning lõpuks panna kõik ettevaatlikult tagasi.
Amélie on 6-aastane.
Talle meeldiks, kui isa võtaks teda aeg-ajalt sülle.
Aga ainus kontakt, mis neil on, on igakuisel arstlikul läbivaatusel.
Liigutatud tema lähedusest, ei suuda...
...väike tüdruk peatada oma südant meeletult pekslemast.
Mille tagajärjel...
...tema isa usub, et ta tütrel on südamehaigus.
Selle fiktiivse haiguse pärast ei panda teda kooli.
Ta ema õpetab teda kodus.
- "Kana ... pesitseb...
...tihti ... kloostris."
- "Kana..."
- Tubli.
- ..."tihti pesitseb". - Ei!
- Ilma ühegi kontaktita teiste lastega...
...ja vanemate poolt hellitatuna...
...on Amélie' ainus pagu maailm, mille ta välja mõtleb.
Selles maailmas on vinüül tehtud samal moel kui pannkoogid
ja naabrinaine, kes on juba kuid koomas...
...otsustas kogu oma magamise ühe korraga ära magada.
- Sel moel, olen ma ärkvel nii päeval kui ööl, oma elu lõpuni.
- Amélie'l oli ainult üks sõber, keda hüüti nimega "Cachalot".
Aga kodune atmosfäär pööras ta närviliseks enesetapjaks kalaks.
- Pärast korduvaid enesetapukatseid suurenes ainult emal stress...
...ja otsus võeti vastu.
AITAB!!!
Et Amélie'd lohutada,
andis ema talle kasutatud fotoaparaadi Kodak.
- Mis sa teinud oled?
- Naaber paneb ta uskuma, et ta kaamera põhjustas õnnetuse.
Sellepärast, et ta terve päeva oli pildistanud...
...muretses Amélie terve õhtu.
Ta kukkus teleka ees kokku, tundes süüd
põlengu,
2 raudteelt mahasõidu ja Boeing 747 allakukkumise pärast.
Pärast, kui Amélie aru sai, et naaber tegi tema üle nalja,
otsustas ta kätte maksta.
- No mis!
Sa ole ettevaatlik!
- Ning siis, ühel päeval, juhtus tragöödia.
Nagu igal aastal, viis ema ta kirikusse küünalt süütama,
et taevas saadaks talle väikese venna.
Jumalik vastus tuli 3 minuti pärast.
Oh häda, see ei olnud vastsündinu, kes kukkus taevast,
vaid hoopis turist Quebecist, kes oli otsustanud oma elu lõpetada.
Amandine Poulain, neiupõlve nimega Fouet, suri kohapeal.
Pärast oma ema surma
leidis Amélie end üksi oma isaga.
Viimane tõmbus üha rohkem endasse.
Ta hakkas ehitama miniatuurset mausoleumi
oma kadunud naise tuhale.
Päevad, kuud, aastad mööduvad...
väline maailm tundub nii igav,
et Amélie ootab, millal ta ükskord nii vanaks saab, et lahkuda.
5 aastat hiljem, on Amélie ettekandja baaris Montmartre'l
"les Deux Moulins".
Täna, 29. augustil...
...48. tunnil, võtab Amélie Poulain'i saatus teise pöörde.
Aga praegu pole tal mingit aimu sellest, mis juhtuma hakkab.
Tema elu läheb edasi kolleegide ja regulaarsete kundedega.
See on Suzanne, kõrtsinaine.
Ta lonkab natuke, aga pole kunagi ühtegi piisakest maha ajanud.
Oma nooruses oli ta olnud hobusetantsija. Talle meeldivad...
...sportlased, kes valavad pettumusest pisaraid.
Talle ei meeldi, kui meest alandatakse ta lapse ees.
Tubakamüüja Georgette, raskemeelne.
Kui see ei ole migreen, siis on see istmikunärv, mis piinab.
Talle ei meeldi kuulda...
..."le fruit de vos entrailles est béni" (Sinu sisemuse viljad on õnnistatud).
See on Gina, Amélie' kolleeg, posija pojatütar.
Talle meeldib oma sõrmi naksutada.
Siin sa näed teda toomas Kir'i Hipolito'le, kes pole eriti edukas kirjanik.
Talle meeldib näha härjavõitlejat veritsemas.
See on Joseph. Gina armukade endine kallim.
Ta luurab tema järel.
Ainus asi, mis talle meeldib -
plõksutada mulle pakkekilel.
Ja lõpuks, seal on Philoméne, stjuardess.
Amélie vaatab ta kassi järele, kui ta ära on. Talle meeldib...
...veekausi hääl põrandal. Aga kassile meeldib...
...kuulata muinasjutte.
- Ei, tänan, madam, ma ei tööta kunagi pühapäeval.
- Amélie käib tihti rongiga nädalalõppudel oma isa vaatamas.
- Miks sa ei naudi oma pensionit ja... - Ja teen mida?
- Reisid, sa ei ole kunagi Enghien'st lahkunud.
- Kui me olime noored, sinu ema ja mina...
...me oleks tahtnud reisida, aga ei saanud.
Sinu südame pärast. - Jah, ma tean.
- Ja nüüd... Nüüd...
- Vahel käib Amélie kinos.
- Mulle meeldib pimedas ringi keerata ja vaadata inimeste nägusid enda ümber.
Ja veel meeldib mulle märgata väikeseid detaile, mida keegi ei teine märka.
Aga mulle ei meeldi, kui autojuht ei jälgi teed.
- Amélie'l ei ole kallimat.
Proovis, aga see ei vastanud ta ootustele.
Aga teisest küljest, talle meeldivad igasugused väikesed mõnud...
...näiteks panna oma käsi läätsekotti...
...purustada koorik créme brulée...
...lusika otsaga
ja loopida lutsu Saint Martin'i kanalil.
- See on kristallmees.
Haiguse pärast. Ta luud purunevad nagu kristall.
Kogu ta mööbel on villase riidega kaetud.
Käepigistusest piisab, et murda ta sõrmeluud.
Sellepärast ei käigi ta kunagi väljas.
Aeg ei ole midagi muutnud. Amélie kapseldub ikka üksindusse
ja küsib endalt lolle küsimusi linna kohta.
Näiteks: kui mitu paari saavad orgasmi just nüüd?
- Viisteist!
Ja lõpuks, 30. augusti ööl, 1997
muutub Amélie Poulain'i elu täielikult.
*- Tere õhust!
The Princess of Wales, Lady Di, suri täna õhtul autoavariis.
Ta oli koos oma sõbraga.
Ainult esimene mees, kes sisenes Tutanhamoni hauda
võib aru saada, mida Amélie tundis,
kui ta leidis varanduse, mille oli peitnud väike poiss.
31. augustil, kell 4 hommikul
tuli Amélie'l äkki hiilgav idee.
Ta otsib üles selle karbi omaniku
ja tagastab talle tema varanduse.
Kui ta on liigutatud, hakkab segunema teiste inimeste eluga.
Kui mitte, mis siis ikka.
- Oh, noor neiu 5. korruselt. Me ei näe teid tihti.
- Vabandage. Kas üks väike poiss elas 50.-ndatel minu korteris?
- Tule edasi ja võta üks pits.
- Ei, tänan. - Jah, tule sisse. Sulge uks.
Oh, lapsed... ma tunnen neid nii palju!
Algul on nad nii armsad ja siis hakkavad nad lumepalle loopima...
Ma tean. - Kui kaua te olete siin olnud?
- Alates 1964. aastast.
Inimesed on sulle rääkinud.
- Ei.
Istu.
Mu mees töötas Coccinelle' Kindlustuses.
Inimesed armastasid öelda, et ta magas oma sekretäriga.
Nad kindlasti ööbisid kõikides hotellides Batignolle's...
...ja mitte odavates.
See lits ajas oma jalad kindlasti harki...
...ja ainult siidist linadel!
Mu abikaasa hakkas oma firmast varastama.
Algul natuke, siis 50 miljonit korraga.
Ja siis nad läksid! Lendasid ära. Mõlemad.
Joo!
Nojah, 20. jaanuaril 1970...
...helises uksekell.
"Madam, teie abikaasa hukkus autoavariis Lõuna-Ameerikas."
Mu elu peatus.
Black Lion suri kurvastusest.
Vaeseke!
Vaata, kuidas ta ikka veel oma peremeest vaatab,
armastus silmades.
Ma loen sulle ta kirju.
Ära liiguta.
Sul on ju 5 minutit aega, eks? Siin, ta on armees.
"Mado, mu arm..." Minu nimi on Madeleine.
"Ma ei saa magada. Ma ei saa süüa."
"Teades, et mu ainus põhjus elada on kaugel Pariisis..."
"...ja ma ei näe teda enne järgmist reedet."
"Siis ilmub mu väike armas nirgike jaama"
"oma sinises õlapaeltega kleidis."
"(Selles, mille sa leidsid olevat liiga läbipaistev)."
"Armas." Seal sa oled.
Kas sa oled saanud selliseid kirju?
- Ei. Ma ei ole kellegi väike nirgike.
- Mu nimi on Madeleine Walace.
On ju ütlus: "Pleurer comme une madeleine", või mis?
- Jah. - Ja Walace...
Walace Lätteil...
Sa näed pisaraid mu saatuses!
See sinu ettevõtmine...
Mine ja küsi vürtspoodnikult.
Collignon on kogu aeg siin majas elanud.
- Aa, tere hommikust Amélie-mélo!
Viigimari ja 3 pähklit, nagu alati?
- Need inimesed, kes elasid minu korteris 50.-ndatel...
Kas sa mäletad neid? - Raske küsimus!
Ma olin 2-ne 50.-ndatel. Ta on täna nagu idioot.
- Idioot on Lucien. Ta ei ole just geenius,
aga ta meeldib Amélie'le.
Ta hoiab endiiviaid, nagu oleks need kalliskivid,
sest talle meeldib hästi tehtud töö.
- Tule, vaata teda!
Ta võtaks neid justkui pesast kukkunud väikesi linnupoegi!
Sa oled õnnelik, sa ei taha viinamarju...
...sa võtsid neid esmaspäeval!
Noh, liiguta, sa debiilik!
Leedil on muudki teha!
Õigus.
Mine mu ema juurde.
Tal on elevandi mälu.
Emaelevant!
- Aitäh!
- Bredoteau.
- Vabandage?
- See on see nimi, mida sa otsid. Aga minu ütlemine ei loe midagi...
...ma olen seniilne.
- Ära kuula teda, ta on seniilne.
Vaata mu oleandreid! - Miks, mida?
- Enne pudupoodi, oli ta piletikontroll.
- Ja mis sel viga?!
- Öösiti tõuseb ta üles...
...ja augustab mu oleandreid!
- Ma oleks eelistanud liiliad. Aga elu on selline!
Igaühel oma viis maharahunemiseks!
- Mulle on selleks lutsuloopimine!
- Lutsuloopimine! - Siin sa oled!
Ma kirjutan kõik üles.
- Kirjutad üles mida?
- Mu poeg on peaaegu 50.
Ja teen ikka veel ta raamatupidamist!
- Kui ta oli 15, oli sul ikka talle hambahari valmis! See ongi tulemus!
- Ei, Camus 2. paremal...
- Ei, see ei ole see!
- Ei, trepikoda B, see oli Brossard...
Siin, leidsin!
Bredoteau, 5. korrus paremal.
Nad olid põhjamaalased. - Bredoteau.
See on kõik, mis ma oskan öelda!
- See noor mees, kes sorib fotomasina all...
...teda kutsutakse nimega Nino Quincampoix.
Amélie'l oli keelatud teiste lastega sõbrustamine...
...aga väike Nino oleks ilma hakkama saanud.
Tihti, samal momendil, 9 km kaugusel teineteisest...
...unistas üks õest ja teine vennast,
kellega nad saaksid kogu aeg mängida.
- Tere, isa.
Said uue sõbra?
- Ei, see on mul olnud juba ammu.
Aga kuna sinu ema seda vihkas, siis
panin selle kuuri. Las nad lepivad teineteisega ära.
Siin! Pole paha, mis?
- Ütle, isa.
Kui sa leiaksid midagi oma lapsepõlvest, oma varanduse...
...kas see teeks sind õnnelikuks, kurvaks, nostalgiliseks? Või kuidas sa end tunneksid?
- Mul ei olnud kääbust, kui ma poiss olin.
Sain selle alles siis, kui ma pensionile jäin.
- Ei, on asju, mida sa hoiad saladuses nende kõrge väärtuse pärast.
- Ma peaksin selle enne sügist ära lakkima.
- Ma lähen keedan teed. Kas sa tahad ka?
- Ära liiguta.
- Kas kõik on korras? Parem?
- Hei, sulge uks!
- See ei ole Siber.
- Sa ei ole allergiline vingugaasile!
Ma köhisin eile õhtul nii palju, et mu kopsud oleksid peaaegu lõhkenud!
- Jah, loomulikult! - Mis täna menüüs on?
- Endiivia "au gratin".
- Nad panevad su põlvili.
- On see hea? - Oleneb kuhu sa kukud.
Tõsi, kui see on tualetis... - Siis ei ole hea!
- 12.15 - orgasmi meenutav naerupurse,
et rahuldada domineerivat meest.
- Ma ei suuda enam. - Jah, tõesti.
Miks ta käib närvidele?
On ju teisi baare!
- Nägemist. Mrs. Suzanne!
- Jah?
- "Au gratin" tähendab valget kastet, eks?
- Loomulikult, mis siis?
- Ma ei suuda seda seedida.
Nagu sina hobuseliha.
- Sellel ei ole midagi seedimisega pistmist, ainult mälestustega.
Ma sööks pigem inimliha.
- Jumala eest!
- Mrs. Suzanne?
Kas ma võin täna varem lahkuda?
- Mis ta nimi on?
- Dominique Bredoteau.
- Tere!
- Dominique Bredoteau?
- Jah.
Kas ma saan teid aidata? - Hea küll...see on petitsioon.
- Petitsioon?
- Jah...petitsioon, mis...
...Lady Di kanoniseerimisele.
- Oh, jah, ei, tänan!
- Hallo! *- Jah?
Dominique Bredoteau? Euroopa Ühenduse ametlik rahvaloendus.
*- Tulge üles. 3. korrus.
Tere, kassike.
Earl Grey? Bergamot? Jasmine?
Kas ma võin teile midagi juua pakkuda?
- Ei. Ma pean tööd tegema.
- Ja-jah! Tulge edasi!
- Tere õhtust, madam. Ma otsin Dominique Bredoteau'd.
- Oh, mu vaene tüdruk! Sa hilinesid natuke.
Vaata, ta tuleb alla.
- Bretodeau.
Ei, Bredoteau.
Sa näed välja, nagu sa vajaksid kuuma veini kaneeliga. Tule sisse!
- Ma elan siin juba viis aastat, kuid see on esimene kord sinuga kohtuda.
- Ma ei käi kunagi väljas.
Ma ei taha igaühega kohtuda.
Ja seal väljas on ainult pätid!
Aga tule sisse. Siia. Tule sisse.
Ma tean, nad kutsuvad mind kristallmeheks.
Aga mu nimi on Raymond Dufayel.
Amélie Poulain. Ma olen ettekandja.
- "Deux Moulins'is", ma tean. Ja sa tuled tühjade kätega tagasi
oma Bredoteau jahilt.
Sellepärast, et see ei ole "do", vaid "to".
Nagu "toto". - Aitäh.
Mulle tõesti meeldib see maal.
- See on "Aerutajate lõuna".
Renoir'lt.
Ma maalin igal aastal ühe, nii juba 20 aastat.
See on silmadele raske.
Vahel muudavad nad oma tujusid meelega,
kui ma selja keeran.
- Siin paistavad nad küll õnnelikud. - Nad peavadki!
Sel aastal sõid nad jänest mürklitega
ja lapsed vahvleid moosiga.
Nii, vaatame, kuhu ma selle panin...
See väike märge?
Sa märkasid mu kaamerat seal akna juures.
See on kingitus mu vennanaiselt.
Oh, ma just panin selle siia, siiapoole...
Pole mõtet mu kella rohkem ülesse keerata.
Peale kõiki neid aastaid...
...ainus tegelane, kelle karakterit ma ei suuda tabada
on see tüdruk veeklaasiga. Ta on keskel,
aga samas, nii erinev.
- Võib-olla on ta just teistest erinev.
- Kui erinev?
- Ma ei tea.
- Võib-olla ei mänginud ta lapsena teiste lastega.
Võib-olla mitte kunagi...
Siin ta on.
Dominique Bretodeau. 27, rue Mouffetard.
See on sulle.
- Sel hommikul, nagu igal teisipäeval...
...läheb Dominique Bretodeau välja, et kana osta.
Tavaliselt praeb ta selle ahjus koos kartulitega.
Pärast koibade, rinna ja tiibade eemaldamist
puhastab ta kondid sõrmedega,
alustades nahast.
Ei, Bretodeau ei osta
täna kana.
Ta ei lähe kaugemale,
sest see telefoniputka. Seal...
- Ühe hetkega meenub Bretodeau'l kõik.
Bahamontes'i võit Tour de France 1959.
Tädi Josette' pihik.
Jah, eriti see traagiline päev,
kui ta võitis kõik marmorkuulid oma klassivendadelt vahetunni ajal.
- Bretodeau!
- Bretodeau!!
Käpp, Bretodeau! Kas ta ei tea seda, käpp?
- Üks konjak, palun.
Ma ei suuda seda uskuda, mis minuga praegu juhtus.
See pidi olema mu kaitseingel. Ei keegi muu.
See oli nagu... ...telefoniputka oleks mulle helistanud...
...helises ja helises...
- Hästi, mu mikrouun helistab!
- Kas ma saaks veel ühe konjaki?
Elu on imelik.
Kui sa oled laps, liigub aeg aeglaselt...ja siis ühel päeval...
...saad 50.
Ja lapsepõlv, mis sellest järel...
...mahub väikesesse roostes karpi.
Kas sul ei ole veel lapsi...
...neiu?
Mul on tütar. Ta peaks olema sinuvanune.
Me ei ole juba aastaid omavahel rääkinud.
Ma kuulsin, et tal on laps, väike poiss.
Ta nimi on Lucas.
On juba aeg. Ma lähen neile külla.
Enne, kui mind ennast kasti pannakse.
Mis sa arvad?
- Amélie tunneb järsku endas täielikku harmooniat.
Kõik on ideaalne: valguse pehmus,
väike lõhnake õhus, linna rahustav foon.
Elu näib nii lihtne ja kristallselge, et ta ohkab...
...soovist aidata inimkonda.
- Ma aitan sind. Lähme siit mööda ja lähme edasi!
Seal on bändi trummar, lesk.
Hei, hobune kaotas ühe kõrva!
Lillemüüja mees naerab.
Poe aknal on kommid!
Kas sa tunned seda lõhna?
See mees pakub oma kliendile melonit maitsta.
Seal teevad nad imelist jäätist!
Me möödume lihuniku poe eest.
Sink kondi otsas maksab 79 franki!
Siin on meil juustupood...
Picodon d'Ardéche on 12,90! Lihuniku juures
vaatab beebi koera, too vaatab kana.
Nüüd oleme metroojaamas.
Ma jätan su siia, nägemist.
"Ta ei olnud kunagi võimeline teistega suhteid looma".
"Lapsena oli ta kogu aeg üksi."
*- Ühel heledal juulikuu õhtul,
mil puhkajad lõbustasid end rannal
päiksepaistelises päevarahus ja sel ajal Pariisis
said jalutajad jagu masendavast kuumusest...
...suitsujoad tulevärgis...
Amélie Poulain, ka tuntud kui "hüljatute ristiema"
või "mahakantute madonna", alistub kurnatusele.
Pariisi tänavatel, liimist lahti...
...miljonid anonüümsed leinajad kogunevad matuse rongkäigule,
et näidata vaikuses
nende suures kurbuses igavesi orbusid.
Milline imelik usk sel noorel naisel.
Ta on
ikka nii tundlik elu pisikestele asjadele.
Nagu Don Quiote, oli ta otsustanud kähmelda
kõikide inimeste kaelas rippuva veskikiviga.
See oli kaotatud lahing, mis nõudis
ta elu enneaegselt. 23-aastane Amélie Poulain
laseb oma elul hävida maailma valukeerises.
Ja seal ta oli - löödud kahetsusest, et lasi oma isal surra...
...midagi´andmata sellele lämmatatud mehele.
Õhusõõmu ei suutnud ta anda
ka paljudele teistele.
- Hei, härra!
Härra!!
Oota!
Oota!!
- Lehed täis ebaõnnestunuid passipilte,
mis nende omanikud olid ära visanud
ja need olid kokku pandud ja sorteeritud ekstsentriku poolt.
Missugune perealbum!
- Üks Gauloises Bond.
- Siin on nii palju suitsu. Kus nad on?
Ma ei näe midagi. - Rohkem vasakule.
Natuke edasi. Seal sa oled. - Seal? Aitäh.
Kus on mu 1-frangised mündid?
Pole midagi.
- Jah? - Üks Moresque.
Kir, üks Moresque ja kaks piparmündi cordials'i.
Oli see enne abielu või pärast seksi?
- Kuradi juhmus! Kas see on kaasasündinud?
- Enne abielu. - Ära muretse.
Küll sa lõpuks leiad selle õige.
Nad kõik unistavad mehest, kelle süles magada.
- Mind see ei sega, aga mehed norskavad.
Mul on tundlik kõrv!
- Seda opereeriti, sain sellest lahti.
- Kui romantiline!
- Kohe näha, et sa pole kunagi tõelist armastust tundnud.
- Ma oleks seda tundnud, kui nad poleks mu paremat jalga lühendanud.
- Ma arvasin, et sa kukkusid hobuse seljast.
- Jah, just nii.
Ma olin armunud trapetsiartisti.
Ma oleksin pidanud teadma, et nad jätavad su viimasel momendil!
Ta jättis minu... ta jättis mu vahetult enne, kui ma läksin areenile.
Ma olin endast nii väljas ja selle tagajärjel ka hobune.
Õnnetuseks olin ma alumine!
Moresque?
- Armastus esimesest silmapilgust on olemas.
- Ma ei ütlegi, et pole. Aga 30 aastat baarileti taga...
Ma olen juba ekspert. Ma võin sulle isegi retsepti öelda!
Võta kaks kundet ja pane nad uskuma, et nad meeldivad teineteisele
ja lase asjadel omasoodu minna.
Toimib iga kord.
- Vabandage!
Vabandage!
- Ei! - Mina lähen.
Kas sa ei arva, et oled juba küllalt paljudele inimestele haiget teinud?
- Gina on nii vana küll, et ennast kaitsta.
- Ma ei mõtle Gina't, vaid Georgette'.
- Georgette'?
- Ava oma silmad! Ta vaatab ju sind...
...kuid sina vaatad ainult Gina't!
Vaeseke! Vaata, mida ta kõike teeb,
et proovida su tähelepanu võita.
Sa oled pime!
- Ma lähen, mul on kohting. Nägemist!
- Nägemist. - Nägemist.
Ma ei tea, missugune see uus tal on,
aga ta ei saa olla hullem, kui see veidrik oma diktofoniga.
- Joseph ei ole ju veidrik.
Ta on viga saanud.
- Sellest on juba kaks kuud, kui nad lahku läksid,
kuid ta on ikka iga päev siin. Talle meeldib kannatada!
- Ära ütle, et sa pole midagi märganud!
- Mida märganud?
- Ta istub kogu aeg siin, eks? - Hästi, jah.
- Istu.
Istu, Georgette.
Mis sa siit näed? - Oma letti.
- Kas märkad, et midagi on puudu? - Hästi, ei.
- Mõtle järele.
- Hästi, ei. Tõesti ei näe!
- Ma jätan su selle üle järele mõtlema. Head õhtut.
Hommikust!
"Šveitsi kaheksakümne aastane isik on saanud kirja 30 aastat hiljem.
"Kiri leiti mägironijate poolt Mont Blanc'i mäel
Malabar'i Printsessi kotist,
1960.-ndate lõpus alla kukkunud lennukirusudest."
- Kui kurb! Nii ilus noor printsess.
- Sa mõtled, et vana ja inetu polekski nii paha?
- Hästi, jah. Vaata Ema Theresa't.
Ja tema? Ikka Gina järel?
- Ei, kellegi teise.
- Ütle mulle, kas see on keegi, keda ma tean?
- Jah. Naljakas. Naljakas see jutt mägironijatest.
- Keegi Deux Moulins'st? Mitte sina?!
- Ei!
- Mitte Suzanne?
Ei!
- Jah!
Vaata, seal ta on jälle. - Jah. Imelik.
- Ja siin. - Jälle tema!
Lyon Station.
- Ja siin, jälle.
5. märts, Austerlitz.
- Ja ikka sama näoilme.
Kas pole? Nii ilmetu.
- 12 korda.
Ma lugesin kokku. Väga imelik.
Miks ta käib üle terve linna ennast pildistamas,
et siis need ära visata?
- Eriti, kui need on laitmatus olukorras!
- Paistab, et mingi rituaal.
- Võib-olla tal on kartus
vananemise ees ja see on tema viis lõdvestuda.
- Ta on surnud!
- Surnud?
- Jah. Ta kardab, et teda unustatakse.
Ta kasutab neid masinaid, et meenutada elavatele oma nägu.
Ta nagu faksiks oma kujutist teispoolsusest.
- Surnud mees, kes kardab et teda unustatakse.
Hästi, neil siin ei ole vaja selle pärast muretseda!
Nad on juba ammu surnud.
Aga neid ei unustata kunagi.
Ma tean, see tüdruk klaasiga...
Võib-olla ta mõtleb kellestki teisest.
- Kellestki siin maalil?
- Ei.
Pigem noormehest, keda ta kuskil nägi.
Ta tunneb, nagu nad oleksid samasugused.
- Ta unistab pigem sõprusest kellegagi, kes on mujal,
kui sidumisest ennast nendega,
kes on siin?
- Ei.
Võib-olla teeb ta kõik, mis suudab, et parandada teiste inimeste segadusi täis elu.
- Aga tema?
Tema enda segane elu?
Kes seda parandab?
- Samas
on parem aidata inimesi kui aiapäkapikku.
- Autojuhil oli 2,8 g alkoholi veres!
Ma ei ole ainus, kes palkab süüdimatu idioodi.
- Mr. Collignon.
Teie võtmed. - Üks minut!
Pole kiiret!
Vaata Lucien'i.
Tööd tehes pole mingit lootust, et ta ületaks kiirust.
- Te ei peaks, Mr. Collignon.
See pole ju tema süü.
- Teil on õigus!
See pole tema süü, see on Lady Di' süü!
Kas tead, mille ma täna hommikul leidsin?
3 Šveitsi kataloogi, avatud öösärkidega lehekülgedel.
Ta pani Lady Di' pildi modellide kehadele.
No mis täna? Viis sparglit
või ümbruskonna rekord?
- Ei midagi.
"VÕTMED KIIRESTI KÄTTE"
- Aitäh. Paistab, et need migreenihood on kadunud.
- Jah, aga ma ei ole terve öö oma istmikunärvi pärast maganud.
- Te näete hea välja!
- Ausalt?
- Naine armastuseta on nagu lill päikeseta. Ta sureb.
- Imelik ilm täna!
Kas ma ütlesin midagi valesti?
- Ei. Sa oled lihtsalt sajas inimene, kes mulle täna nii ütleb.
- Ilmast räägitakse, et unustada aja möödumist.
- Ei, et mitte mula ajada.
- Mina kirjutan mõttetusi, mida keegi ei kirjasta.
- Ikka ei midagi? - 30. äraütlemine.
- Aga teie nõbu on kriitik? - Millest sa mõtled?
Nad on nagu kaktused...
Nad elavad, et torgata. - Ja su raamat?
On see armastusest?
- Ei, see on mehest, kes peab päevikut.
Mitte minevikust,
vaid katastroofidest tema tulevikus.
Mille tagajärjel langeb ta depressiooni ja ei tee midagi.
- See on mehe jutustus, miks ta ei tee midagi.
- Vaata, Madam Suzanne,
ma kirjutan su raamatusse.
- Jah, ja unustad ta arve.
- Ma vahetan ta meistriteose oma "piéces-de-résistance!"
- Siin sa oled. - Tänan.
- Tänan, Madam Suzanne.
- Kui kaua see sul aega võttis?
Kas kella vaatasid? Jeesus, see...
Kreem kuivadele jalgadele.
"Ilma sinuta, praegused tunded on..."
"Ilma sinuta, praegused tunded on"
kui ainult surnud naha
tunded varemalt." - Vabandage?
Ilma sinuta, praegused tunded on kui ainult surnud naha
tunded varemalt
- Pilet palun.
- Jah.
Sinu töö siis? - Sa juba küsisid.
- Jah-jah.
Kõik on praegu korras? - Päris hästi.
Midagi on muutumas.
Mul on olnud 2 infarkti, ma pidin tegema abordi.
Sellepärast, et tarvitasin cracki, kui olin rase.
Peale selle on kõik OK.
- Siis on hästi.
- Siis on hästi.... - Kas midagi on viga?
- Ei, ei, ei midagi.
- Su aiakääbus on kadunud?
Kas ta on kuuris tagasi?
- Moskvasse ja sinna. Ei midagi.
Ei mingit seletust.
- Võib-olla tahtis ta reisida.
- Ma ei saa sellest aru.
Ma ei saa sellest aru.
"KADUNUD: Põhja jaam sadulapaun, mis sisaldab
FOTOALBUMIT. Palun helistage: 0148872257
- Normaalsele tüdrukule meeldiks kasutada võimalust ja talle kohe helistada.
Ta kohtuks temaga ja teaks, kas ta on midagi väärt või ei.
Seda kutsutakse tõele näkku vaatamiseks. Aga see on täpselt,
mida Amélie ei taha.
- Kas ta...
...armub?
- Ja teile, daamid?
- Mõni porrulauk ja kaks artitsokki.
- Kus su boss on?
- Ssst!
Ta tukub lillkapsastes.
- Mis?
- Ta tukub lillkapsastes.
- Ahsoo. Olgu...
- Kas saan teid aidata?
- Üks Tac-O-Tac, palun.
- Siin sa oled.
- See on mul esimest korda, ma ei tea, mida sellega tegema peab.
- Kuula.
Hästi, teeme ühe koos.
Nii, sa pead sealt kraapima.
Vasakult paremale.
Siin. Hästi, ei midagi. Sul?
- Ka ei midagi.
Kui ei vea õnnemängus, siis...
- Jah! Nii nad ütlevad!
- Ok, hästi! Ma pean tagasi minema.
Jah. Mine siis.